![](https://img.pravda.com/images/doc/c/6/c634013-sentsov_160x160.jpg)
За цифрами перемог стоїть чиєсь життя, - Олег Синцов
За матеріалами інтернет-видань
21.10.2023
677
Важко про все це було писати вчора, після гарячки бою. Важко писати сьогодні, вже перебуваючи в безпеці. Важко буде писати завтра, коли вже все це перетвориться на спогади та нічні кошмари.
Вчора ми відбивали важливу посадку на найгарячішому зараз напрямку. Перша група, де був я, змогла зачепитися за траншею противника та одразу вступила в бій на двох напрямках. Друга теж зайшла, в іншу траншею, знищила ворога, але її вибили звідти підтягнуті резерви ворога. Третя група прийняла важкий бій і майже повністю загинула ще на початку операції...
Орки висували нескінченну кількість піхоти та бронегруп, які переважно знищувалися нашою артою, фпв-дронами та танком. Звісно, загальна картина на цьому напрямку була набагато ширшою, особливо, коли ти спостерігаєш її на стрімах – кажуть, що наступ росіян був учора масштабний. Але я бачив все це з розбитої траншеї, а там обзор не дуже, зате є багато інших відчуттів.
Ворожа піхота не змогла нас вибити, хоча й зажала на клаптику в 50 метрів. Конкурс "в кого більше гранат" продовжувався.
Гул броні придавав ворогу впевненості, тому крики "Здавайтесь!" лунали з обох флангів постійно.
З 13 бійців у нас був один важко поранений та декілька легких. Тоді ж уламок від підствольного ВОГа заліз мені під ребра. Стало зрозуміло, що ми не тільки не в змозі виконати задачу, а й не протримаємося до вечора.
А потім ми побачили ворожу колону танків, яка їхала прямо на нас вздовж посадки. Їх було шість, обвішаних зверху піхотою, як мавпами на деревах. Сказати, що мені стало страшно? Не зовсім так. Я просто чітко усвідомив, що це іде загибель. Єдине, що зміг скомандувати – усім заховатися, сподіваючись, що нас не помітять, хоча я був впевнений, що вони їдуть саме по нас.
Головний танк вів хаотичну стрільбу по посадці, інші рухалися за ним вслід. Колона їхала повз нашу траншею, і ми почали стріляти по десанту останніх машин, бо труб вже не було. Екіпажі танків нас не помітили, а сидячі зверху орки не мали змоги їм повідомити про контакт.
На краю посадки колона розвернулась та поїхала назад. Ми знов пострілялися з її десантом (з прикрим для деяких із них результатом). Я зрозумів, що, можливо, в цього ворога інша задача, ніж пошук нашої групи. Потім був наказ про відхід.
Нам пощастило. Нам багато разів пощастило в цей день. Зокрема, коли ми евакуювалися з цього оточення під прикриттям двох, що приїхали за нами, бредляків. Але пощастило не усім, хто брав участь у цій операції. Ще не втрачається надія, що хтось із інших груп потрапив у полон або блукає посадками – пошуки тривають.
Сьогодні багато відео та статистики втрат ворога. Багато радощів, що ми знов наваляли супостатам. Але немає статистики, якими нам це дається жертвами. За кожною переможною цифрою чиєсь цураїнське життя та зруйнований всесвіт рідних. Цей сум залишається переважно в сім'ях загиблих та їхніх побратимів.
Вічна пам'ять загиблим героям...
ФБ автора.
Поділитися текстом в мережах:
Репости вітаються !
>>> Підписуйтесь на нашу Фейсбук-сторінку >>> Читайте нас в Telegram >>> Підбірка новин сайту в GoogleNews >>> Статті з газети Фермер Придніпров'я
Новини ОТГ