Земля дає все і все забирає
З давніх - давен українці свято вірили у культ землі. Колись вони вважали, що земля, мов яєчний жовток у білку, плаває у воді. Пізніше змінювалося життя, і переважила думка, що нібито Бог створив землю з ґрунту і піску, принесеного з моря.
Усі ці легенди придумані нашими пращурами задля усвідомлення важливості бути на цій землі. Вона і тоді залишалася святою, і нині. Хоч і серед окремих людей.
На Поділлі існував звичай, коли людина клялась, набираючи в рот землі. У інших широтах тримали грудку землі на голові і обіцяли комусь щось: така найміцніша клятва дійшла до нас. Грудочку землі обов'язково везли з собою в походи козаки, що теж вважалося доброю прикметою повернення додому.
Бити землю чи без потреби копати було гріхом.
Культ землі був настільки сильним, що нею лікували рани і опіки.
"Мій дід мені розповідав випадок, коли людину, в яку вдарила блискавка, щоб урятувати, обкопували землею, щоб удар блискавки пішов в землю з людини. А бабуся казала, що колись люди,які були втомлені роботою, щоб вигнати втому з тіла, горілиць лягали на землю і через деякий час ставали до праці, набравшись сили від матері - землиці.
«Земля дає все і все забирає» - говорили стародавні орачі.
«Земля - наша мати, всіх годує і пестить» - стверджували їхні нащадки.
«Хто на землі сидить, той не впаде – вчили селяни своїх дітей. – Не випускайте землі з рук, тримайтеся міцно за неї – вона єдина вас не зрадить».
Залишилися нам у спадок і жертвоприношення землі. Зокрема, після Великодня яйця крашанки або шкаралупу з освячених яєць, свячений хліб закопували у першу ріллю. Це було своєрідною жертвою землі і запорукою гарного урожаю. Цей звичай зберігся в деяких селах регіонів України і також Дніпропетровщини.
Підготовлено за матеріалами культурно - просвітницького журналу "Спадок".
>>> Підписуйтесь на нашу Фейсбук-сторінку >>> Читайте нас в Telegram >>> Підбірка новин сайту в GoogleNews >>> Статті з газети Фермер Придніпров'я